Våren tycks ha kommit. Fåglarna kvittrar, snön är borta och minusgraderna likaså. Därmed kändes det som läge att åka iväg till Lindometrakten och försöka få ordning på bilen. När jag kom fram pågick fårklippning i hagen utanför, så jag passade på att klippa ett halvt får – längre kom jag inte innan nedanstående kompis dök upp och började äta på mina kläder och buffa på mig så att expertisen fick ta över resten av klippningen. Husfolket vittnar om att hon vill vara med överallt. Nyfiken som en katt och väldigt påhittig när det gäller att utforska området UTANFÖR hagen.
![](http://www.carolpetersen.se/wp-content/uploads/2021/02/Lotta-pa-Brakmakaragatan_3-1024x576.jpg)
![](http://www.carolpetersen.se/wp-content/uploads/2021/02/Lotta-pa-Brakmakaregatan_2-721x1024.jpg)
Denna min nya kompis (och hennes vänner) var under hela fårklippningen hängivet påpassad av en av gårdens charmtroll:
![](http://www.carolpetersen.se/wp-content/uploads/2021/02/Mollybus-1024x708.jpg)
Efter vissa framsteg i bilmekandet fick jag chans att beundra får och bordercollies även i tovad form, och med i konstsamlingen fanns dessutom tovade katter, ugglor, tomtar, vantar, grytvantar, sittdynor, julgranskulor, krypin för små husdjur … och till och med fågelholkar.
Det var så konstfärdigt och fantasifullt att jag genast letade upp info om hur man tekniskt går till väga. Det finns idel info om nåltovning (needle felting) på YouTube men jag inser att det inte är något för mig, trots allt. Det beror inte enbart på att jag får krupp av alla reklamavbrott var tionde sekund. Det beror på att jag saknar det berömda Tålamodet, samtidigt som jag äger det lika berömda Ifrågasättandet. Den dag de hittar ett botemedel, särskilt mot det sistnämnda, kommer jag att stå först i kön.